Az Egyesült Államokban, a Nagy-tavak és a Mexikói-öböl közti területen százezernél is több mesterséges domb, azaz mound található. Vannak kúp alakúak, piramis formájúak, a legkülönösebbek pedig állatok alakját mintázzák: kígyót, sast, rókát, medvét, bival
![](https://www.astronet.hu/wp-content/uploads/2009/05/3751_101389-mounds-1-d00001D25dac8138b01af.jpg)
A kígyó, mint jelkép
Ma sem tudni pontosan, miért készült a Kígyó, s azt sem, mit jelképezett. Némi támpontot a mítoszok adnak. A világon minden nép mítoszaiban és vallásaiban kiemelkedő szerepe volt a kígyónak. Az indián legendákban a Szarvaskígyó a víz termékenyítő erejét jelképezi, míg az aztékok hite szerint a Tollaskígyó nemcsak a Nap, hanem az eső és a vihar istene is. A Nagy Kígyó-mound talán a föld és a víz mindennél fontosabb egységét testesíti meg; hiszen e két őselem erejének köszönhetően csírázik ki a mag és újul meg az élet.
Kik építették?
A Kígyó-halmot 1848-ban tárta fel Ohio szívében az amerikai Ephraim Squier és Edwin Davis régész. Pontos leírásokat készítettek a helyszínről, de az építők kilétét és a keletkezési időt nem tudták megállapítani. Egy dologban mindenki véleménye azonos volt a titokzatos dombokkal kapcsolatban: nem hitték, hogy az általuk primitívnek tartott indiánok építették őket, hiszen a leletek és a mérnökien pontos kivitelezés fejlett kultúráról tanúskodott. Legendák keltek szárnyra a keletkezésükkel kapcsolatban, egyesek szerint valamikor réges-régen egyiptomiak egy csoportja száműzetésre kényszerült, és Amerika partjaihoz sodródtak. Magukkal hozták kultúrájukat, és halottaiknak emelték a dombokat a piramisok mintájára. A másik változat szerint a vikingek tévedtek erre szokásos világfelfedező útjaik során, és annyira megtetszett nekik a hely, hogy letelepedtek, és moundokat építettek isteneik és halottaik tiszteletére. Csupán a 19. század vége óta elfogadott tény, hogy az ősi földdombok bizony az amerikai indiánoktól származnak.
Mégis az indiánok
Ahány kutatócsoport foglalkozott eddig a moundokkal, mind más-más indián törzs munkáját vélte felfedezni. Valószínűleg nem is egy nép, hanem több, egymás után élő, az előd kultúráját továbbvivő népcsoport alkotásáról van szó. Sok tudós szerint a Nagy Kígyó-mound az adena nép műve, akik az Ohio folyó völgyében éltek. Velük kapcsolatos ismereteink jórészt azokból a dombsírokból származnak, melyeket ezerszámra emeltek a Kr. e. 1. évezred második felében. A dombok belsejében négyszögletű sírkamrákat alakítottak ki a halottak és a velük együtt eltemetett használati tárgyak számára, amelyek kőpipák, absztrakt rajzok, kőtáblák és réztárgyak voltak. Az adena nép eredete mára a múlt ködébe veszett. Az ásatások során a moundokból vörös okkerrel festett csontok kerültek elő, és kiderült, hogy az adenák a koponyatorzítás gyakorlatával is éltek. Az újszülöttek még formálható koponyáját abroncsba fogták, így nyerték el szokatlanul magas homlokukat. Ez a szokás közép-amerikai eredetre utal, ugyanis a mai Mexikóváros környéke a legközelebbi hely, ahonnan hasonló koponyák kerültek elő.
Templom moundok a Mississippi mentén
A Mississippi menti indiánok építették az aztékok és a maják nagy templompiramisainak földből készült másait, a templom moundokat. Földdombjaikat ritkán használták temetkezési helyül, inkább lépcsőkkel látták el, és a tetejükön fatemplomokat emeltek isteneik számára. A Mississippi kultúra felemelkedése kb. 700-tól, megközelítőleg egybeesett a közép-amerikai topék uralommal, s lehetséges, hogy annak hatására fejlődött. A Mexikóvárostól északra elhelyezkedő, s feltehetőleg a toltékok által kifosztott metropolis, Teotihuacán híre eljuthatott egészen az északi Mississippi menti városig, Cahokiáig. Öt és tízezer fő közötti lakossága hatalmas, lapos tetejű moundokban élt. Ezek a földdombok nemcsak a templomokat bírták el, hanem a papok és más főemberek otthonait is. Cahokia száz valahány földdombja közül a legnagyobb a Vadászmenyét mound, a világ leghatalmasabb mesterséges földhalma. A 305 m hosszú, 213 m széles és 30 m magas építmény 5,7 hektáron terül el, s ez meghaladja az egyiptomi Nagy Piramis alapterületét. Szintekből áll, akárcsak a közel-keleti zikkurátok, s talán azokhoz hasonlóan, a földet és eget összekötő kozmikus hegyet szimbolizálja. A város közepén álló Vadászmenyét mound a négy részre osztott Világmindenség mitikus képét testesíti meg, amit világszerte a szvasztika, az egyenlő szárú kereszt jelképez. Mire az európaiak a 16. században megérkeztek Amerikába, a moundok kora letűnt, a Mississippi menti népek pedig majdnem mind kihaltak, ami talán az európaiak által behordott betegségek miatt következett be. A kegyelemdöfést a 18. század elején a franciák adták meg: amikor az indiánok fellázadtak, lemészárolták őket. Így ért véget a moundépítők kora, amely a több mint 3000 éves történelmi múlt ellenére ma is Észak-Amerika egyik régészeti talánya. Foto: http://www.sacred-destinations.com/poland/krakow-krakus-and-wanda-mounds.htm